Hejsan, mr Neff.
- Vad sent ni jobbar, mr Neff. - Visst. Nu åker vi.
- Ni ser väldigt sliten ut. - Ingen fara.
- Hur går det i försäkringsbranschen? - Hyggligt.
De vill inte sälja någon till mig på grund av min hälsa.
Jag tror det är reumatism.
Våning tolv.
Intern promemoria.
Walter Neff till Barton Keyes, skadereglerare.
Los Angeles den 16 juli 1938.
Kära, Keyes.
Du skulle nog kalla det här en bekännelse.
Jag gillar inte det ordet. Jag vill bara klargöra en sak för dig.
Du tycker att du är en mästare när det gäller skadeståndsanspråk.
Det kanske stämmer, men låt oss granska Dietrichsons fall.
Olycksförsäkring med dubbel ersättning.
Du hävdade att det inte var en olycka. Rätt.
Du hävdade att det inte var självmord. Rätt.
Du hävdade att det var mord. Rätt.
Du trodde att du hade allt klappat och klart som ett fint litet paket.
Det var perfekt, förutom ett litet misstag.
Ett ynka litet misstag.
Du pekade faktiskt ut fel mördare.
Vill du veta vem som mördade Dietrichson?
Håll hårt i din billiga cigarr nu, Keyes.
Jag dödade honom. Jag, Walter Neff.
Försäkringsagent, 35 år gammal, ogift och inga synliga ärr...
...förrän nu.
Ja, jag mördade honom.
För pengar och en kvinnas skull.
Men jag fick varken pengarna eller kvinnan.
Inte särskilt vackert, eller hur?
Alltihop började i maj.
I slutet av maj.
Jag skulle lämna försäkringsbrev i Glendale
Pâ tillbaka vägen mindes jag en försäkring på Los Feliz Boulevard.
Det var ett sånt där spanskt hus som var populärt för tio år sen.
Det måste ha kostat 30 000 dollar. Om man nu hinner betala av lånet
Är mr Dietrichson hemma? Jag heter Walter Neff.
- Försöker ni sälja nåt... - Jag söker mr Dietrichson.
Mr Dietrichson är inte hemma. Han kommer när han kommer.
- Vad är det, Nettie? - Någon söker mr Dietrichson.
- Jag är mrs Dietrichson. Vad vill ni? - Walter Neff. Pacific All Risk.
- Pacific...vad? - Försäkringsbolaget.
Bilförsäkringen måste förnyas. Jag har försökt kontakta er man i två veckor.
- Något jag kan göra? - Försäkringen gick ut den 15:e.
Det vore trist om något händer när ni inte har täckning.
Jag förstår vad ni menar. Jag höll på att sola mig.
Hoppas ni slapp duvorna. Jag vill inte störa er, men försäkringen...
Om ni har tid att vänta ska jag bara klä på mig.
Visa in mr Neff i vardagsrummet, Nettie.
- Var ligger det? - Där. Spriten är inlåst.
Jag har alltid med mig nycklar.
Rummet var kvalmigt från gårdagens cigarrer.
Solens strålade genom persiennerna och lyste upp dammet i luften.
Pâ pianot stod foton på mr Dietrichson och hans dotter Lola.
De hade en skål med en guldfisk på bordet bakom sekretären.
Men guldfiskar intresserade mig inte just då.
Inte heller mr Dietrichsons bilförsäkring.
Jag tänkte på bruden och blicken hon gav mig.
Jag ville se henne på nära håll, utan den fåniga trappan mellan oss.
Det dröjde väl inte allt för länge? Hoppas jag ser presentabel ut.
- Var det Neff ni hette? - Två F som i Philadelphia, ni vet.
- Vad då? - Philadelphia-historien.
Berätta om försäkringen. Min make säger aldrig nät.
Det gäller två av era bilar. LaSalle och Plymouth.
Vi har haft hand om försäkringarna i tre år och vill gärna fortsätta.
Det var ingen dålig fotlänk, mrs Dietrichson.
Vi vill inte se försäkringen förfalla och ger honom 30 dagar.
Han är väl upptagen nere vid oljefälten.
- Han är sällan hemma före åtta. - Jag kan vänta.
- Tillhör ni Automobilklubben? - Nej, All Risk. Hur så?
De har försökt kontakta honom. Har de bättre ränta?
Om man är medlem. Annars måste han betala medlemsavgift.
Jag pratar aldrig illa om konkurrenter.
Men jag har också ett väldigt fint erbjudande.
Det är snabbt ordnat. Vi har 50% på krockförsäkringen.
- Ni kan visst ert yrke. - Elva års erfarenhet.
- Tjänar ni bra? - Hyggligt.
- Har ni alla sorters försäkringar? - Brand, jordbävning, stöld...
...gruppförsäkringar och så vidare.
- Olycksförsäkringar? - Visst, mrs Dietrichson.
- Vad står det på fotlänken? - Mitt namn bara.
- Som är...? - Phyllis.
- Det tror jag att jag gillar. - Tror?
Jag måste låta det sjunka in lite.
Om ni kommer tillbaka i morgon kl. 20.30 är min man säkert hemma.
- Det var väl honom ni ville prata med? - Ja, men nu har jag liksom ändrat mig.
Här är hastighetsgränsen 70 km/t.
- Hur fort körde jag? - Runt 150.
- Ni kan väl ge mig en böteslapp. - Jag ger er bara en varning nu.
- Annars måste jag slå er med batongen. - Då gråter jag ut i era armar.
- Då får ni gråta ut hos min make. - Det avgör saken.
- Kl. 20.30 i morgon? - Just det.
- Är ni här då? - Vanligtvis.
- Samma parfym och fotlänk? - Jag förstår nog inte vad ni menar.
Gör ni verkligen inte det?
Det var varmt och jag kände fortfarande doften av kaprifol.
Tänk att mord ibland doftar som kaprifol.
Du hade kanske redan misstänkt nåt, Keyes.
Jag mådde som en prins. Jag åkte till kontoret och kollade posten.
Det var samma dag som lastbilschauffören var på besök.
Mr Keyes har frågat efter er hela eftermiddagen.
Är han sur, eller har han bara fradga i mungiporna? Parkera min bil, sötnos.
- Hej, Walter. - Hej, George.
Ni sitter i klistret och det vet ni, Gorlopis.
- Jag vill bara ha mina pengar. - Det blir polisen istället.
- Hej, Walter. Det här är Sam Gorlopis. - Jag försäkrade hans lastbil.
- Hur står det till? - Min bil har brunnit upp.
Jag får in hundratals skadeståndsanspråk.
En del är bedrägeri. Hur vet jag det?
- Min lille man berättar det. - Vilken man?
Den lille mannen här inne. Han gör att jag får knutar i magen.
Det är så jag vet att ni fuskar.
Därför skickade jag en bärgningsbil till ert garage.
De bärgade lastbilen och hittade bara en hög hyvelspån.
- Vad för spån? - Som ni dränkte i fotogen och tände på.
Jag är bara en fattig man. Jag begick ett misstag.
- Så kan man ju uttrycka det. - Jag mår inte så bra, mr Keyes.
Skriv under här så mår ni bättre. Det är en avsägelse.
- Här? - Ja.
Nu är ni en ärlig man igen. Adjö.
Jag har ju ingen lastbil! 2600 dollar är mycket pengar.
Vet ni inte hur man öppnar dörren, mr Gorlopis?
Vrid handtaget till vänster och dra dörren mot er.
- Så där ja. - Tack, mr Keyes.
Är vi ett försäkringsbolag eller ett gäng amatörer-
-som försäkrar såna som han?
Jag undersökte honom noga innan vi tecknade honom.
Det är bolagets fel. De gör vad som helst för nya klienter.
Sen sitter jag här med alla skadeståndsanspråk som kommer in.
- Låt höra resten. - Jag får städa upp efter försäljare...
...som försäkrar folk som sover med skallerormar.
- Jag har jobbat i 26 år... - Du har älskat varenda sekund.
Du oroar dig alldeles för mycket.
Din plikttrogenhet gör dig galen. Du kollar om datumet stämmer.
Sen kollar du vem som gjort kalendern och jämför den med andra kalendrar.
Nu räcker det, Walter. Stick innan jag kastar skrivbordet på dig.
Jag gillar dig också.
Det gjorde jag verkligen. Du, din grinige gubbe.
Jag såg igenom allt det där.
Jag visste att bakom cigarraskan på Västen slog ett hjärta av guld.
Jag hade fått ett meddelande från mrs Dietrichson.
Hon avbokade mitt besök på kvällen och bad mig komma på torsdagen.
Den eftermiddagen skulle jag åka till Santa Monica-
-för att teckna gruppförsäkringar.
Men jag tänkte bara på Phyllis Dietrichson och hennes fotlänk.
- Goddag, mr Neff. Vill ni komma in? - Jag överväger förslaget.
Hoppas att det inte gjorde nåt att jag ändrade mötet.
- Nej, jag hade min frimärkssamling. - Vill ni ha ett glas iste?
- Såvida ni inte har en flaska öl. - Jag vet inte så noga.
Nettie.
Jag talade med min make om bilförsäkringen.
Han vill teckna ett nytt hos er. Tyvärr är han inte här idag.
Vad tråkigt.
Nettie. Nettie! Det är visst hennes lediga dag idag.
Ingen fara. Iste blir bra.
- Citron och socker? - Jag överlåter det till er.
Nu när hembiträdet är ledig kanske jag kan dammsuga åt er.
Jag var dammsugsförsäljare och lärde mig mycket om livet.
Jag trodde nog inte att ni hade lärt er via korrenspondenskurs.
- Te? Är ni från England? - Nej, Kalifornien.
- Född här i Los Angeles. - Det sägs att ni alla kommer från Iowa.
- Mr Neff... - Walter.
- Hur mycket får du i provision? - 20%. Hur så?
Jag har kanske mer jobb åt dig.
Jag oroar mig för min make. Oljefälten är en farlig arbetsplats.
- Inte för en chef, väl? - Han är nere där bland sina mannar.
- Jag är så orolig för honom. - Att ett cementblock ska krossa honom?
Häromdagen skadade sig förmannen. Han bröt ryggen.
Jag blir nervös bara jag tänker på det. Tänk om min man råkar ut för nåt sånt.
Tycker inte du att han borde ha olycksförsäkring?
- Vad skulle det innebära? - En som täcker sjukhuskostnader.
Säg 125 dollar i veckan med ett takbelopp på 50 000.
- Takbelopp? - Ifall han dör.
- Jag borde inte ha sagt det. - Du måste väl kunna förutse allt.
Er make förstår säkert. Jag kan nog sälja in idéen.
- Jag kanske ska prata med honom. - Försök, men han är svårflörtad.
Han vill inte lyssna på något, förutom kanske basebollmatcher på radion.
Ibland sitter vi bara här på kvällarna utan att säga ett ord till varann.
Så jag sitter bara och stickar.
- Är det därför ni gifte er? - Hans tummar hjälper mig nysta.
Om hans tummar skulle tröttna... Med mig slipper ni sticka.
- Jaså? - Det kan ni lita på.
Jag undrar om rom skulle sätta fan på teet.
Jag vill fråga dig en sak, Walter.
Kan jag teckna en försäkring utan att besvära honom?
Då blir det lättare för dig också. Jag har lite egna pengar.
Jag skulle kunna betala den så slapp han veta nånting.
- Varför bör han inte veta? - Han är vidskeplig när det gäller sånt.
- Det är det många som är. - Då skulle jag slippa oroa mig.
- Förstår du vad jag menar, Walter? - Visst, han ska inte veta nånting.
Och försäkringsbolaget ska inte veta att han inte vet.
- Är det något fel med det? - Nej, och om ett block skulle falla...
- Vad för block? - Ibland måste man hjälpa det på traven.
Det behöver inte vara ett block. Det kan vara en bil också.
- Då blir det bårhuset nästa. - Är du galen?!
- Inte så galen. Adjö, mrs Dietrichson. - Vad är det med dig?
Ni kommer inte att lyckas, raring.
Ni vill väl göra er av med honom? Vem tog ni mig för?
Nån snubbe som sålde olycksförsäkringar till nån vacker bruds make?
- Vilken idiot ni tar mig för. - Jag tycker att du är genomrutten.
Ni är toppen bara man inte är gift med er.
Jag tänker sticka härifrån illa kvickt.
Den här gången kunde hon inte lura mig.
Jag satt på en farlig giv, ända alternativet var att dra sig ur.
Jag stannade för att köpa en flaska öl.
Jag ville bli av med den bittra smaken av isteet.
Jag ville undvika kontoret så jag åkte till en bowlinghall-
-för att komma på andra tankar.
Jag ville varken äta eller se en show-
-så jag körde hem och ställde bilen i garaget.
Det hade börjat mörkna, men jag undvek att tända lamporna.
Det hjälpte inte heller. Jag hade fortfarande given på hand.
Då insåg jag att jag inte hade lämnat något alls. Hon hade mig fast.
Det här var inte slutet för oss utan bara början.
Klockan åtta ringde dörrklockan och jag visste vem det var.
Som om det var det mest naturliga i hela världen.
Hej. Du glömde din hatt i eftermiddags.
- Vill du inte att jag lämnar den? - Visst.
Lägg den på fåtöljen.
- Hur vet ni var jag bor? - Telefonkatalogen. Det regnar.
Ja. Ta av er kappan och sätt er.
- Är er make ute? - Ja, han kommer tillbaka vid halv tio.
- Är du inte glad att se mig? - Jag visste att ni skulle komma.
- Med tanke på det som hände. - Du måste ha fått helt fel uppfattning.
Du får inte tycka illa om mig, Walter.
Du måste tro mig.
- Vad vill ni att jag gör? - Jag vill att du är snäll mot mig.
- Som första gången du kom till mig. - Det har hänt saker sen dess.
Jag vet. Det har hänt något mellan oss.
Det känns som om han bevakar mig. Inte för att han bryr sig.
- Han håller mig i så strama tyglar. - Han är ju i Long Beach nu.
Jag borde kanske inte ha kommit. Vill du att jag går?
- Om ni vill. - Nu direkt?
- Jag är galen i dig, raring. - Jag med, Walter.
- Vad är det ditt hår doftar? - Vet inte. Jag köpte det i Ensenada.
Vi borde dricka lite rosa bubbel till det, men jag har bara bourbon.
Bourbon blir alldeles utmärkt, Walter.
Ta fram ett par glas, är du snäll.
- Soda? - Vanligt vatten, tack.
För ett halvår sen halkade en man på en tvål i badkaret och drunknade.
Han var olycksförsäkrad. De gjorde en obduktion och hon kom inte undan.
Hans fru.
I ett annat fall hävdade frun att maken rengjorde sitt vapen när han dog.
Allt hon fick var en fängelsecell.
Hon kanske tyckte det var vän det.
Få se om du klarar att bära det till vardagsrummet.
- Vad fint du har det. Vem sköter allt? - En färgad kvinna städar åt mig.
- Lagar du din egen frukost? - En pressad grapefrukt ibland.
Det låter underbart. Du är bara omgiven av främlingar.
Du behöver inte sitta och le åt honom och hans dotter.
- Menar du fotot på pianot? - Lola. Hon bor med oss.
Han tycker bättre om henne än mig, men han går inte med på skilsmässa.
- Det kostar pengar. - Oljeaffärerna går dåligt.
- Var han rik när ni gifte er? - Ja, och jag ville ha ett hem.
Varför inte? Men det är inte enda anledningen.
Jag skötte om hans sjuka fru. När hon dog blev han förkrossad.
- Jag tyckte synd om honom. - Nu känner du hat.
Han är elak mot mig. När jag köper nåt nytt skriker han bara.
Han håller mig inlåst och är elak mot mig.
Till och med livförsäkringen är utställd på hans dotter, Lola.
- Får du ingenting? - Nej. Det är vad han tycker om mig.
- Så du ligger i mörkret och får idéer. - Jag vill faktiskt inte döda honom.
Inte ens när han blir berusad och slår mig.
Men ibland önskar du att han dog i en olycka.
- Och du hade en försäkring på 50 000. - Det kanske stämmer.
Häromkvällen körde han full hem från en fest.
Sen satt han bara i garaget med motorn igång.
Jag tänkte hur det skulle vara om jag stängde dörren och lät motorn gå.
Jag ska berätta hur det skulle vara.
Vår kille på jobbet heter Keyes. Han skulle ana något direkt.
Inom en halvtimme skulle du skriva under en bekännelse.
- Jag tänker inte göra det, Walter. - Försäkringsbolagen kan alla knep.
Du skulle inte ha en chans. De skulle hänga dig direkt.
Och jag vill inte se dig hängd.
Du måste sluta tänka på det.
Vi bara satt där. Hon började gråta lätt som regnet mot fönsterrutan.
Hon hade kanske glömt det, men inte jag.
Det var nåt jag hade tänkt på i flera år, långt innan jag träffade Phyllis.
Du vet hur det är, Keyes.
I det här yrket får man se upp för fällorna.
Man är som killen bakom rouletthjulet som letar efter fuskare.
Plötsligt en natt försöker man själv fuska.
Man har ju rouletthjulet framför sig och kan alla knep.
Det enda man behöver är en genomtänkt plan.
Då ringer det på dörren och planen blir plötsligt genomförbar.
Jag försöker inte rättfärdiga mig, Keyes.
Jag kämpade väl inte emot tillräckligt.
Insatsen var 50 000 dollar, men även en mans liv.
Han råkade bara vara gift med en kvinna som han inte älskade...
...men det gjorde jag-
Kommer du att ringa mig? Walter?
Jag hatar honom och vill inte tillbaka dit. Du tror mig väl, Walter?
- Tänk om de hänger mig. - Det kommer inte att ske, raring.
- Det kanske är bättre än det här. - Jag tänker hjälpa dig.
- Vet du verkligen vad du säger nu? - Ja, och jag vet hur det ska gå till.
- Du gör mig illa, Walter! - Planen får inte ha några svagheter.
Ring från en telefonkiosk i morgon. Var väldigt försiktig.
Allt måste vara perfekt. Vi måste löpa hela linan ut.
Det var det. Nu var planen satt i verket och kunde inte stoppas.
Först skulle vi ordna en olycksförsäkring.
Jag behövde makens underskrift utan att han visste vad han skrev under.
Jag behövde även ett vittne till händelsen.
Jag behövde ha alla svar redo inför alla frågor-
-som du skulle ställa när Dietrichson var död.
Jag åkte dit lite senare.
Allt var bra, förutom vittnet som Phyllis hade ordnat.
Det var Dietrichsons dotter, Lola. Det gjorde mig illa till mods-
-att ha henne där spelandes kinaschack som om inget skulle hända.
Eftersom ni inte är anställd är ni inte berättigad till statligt bidrag.
Ni kan bara skydda er genom en egen försäkring.
Snart behöver jag väl försäkring mot jordbävning och blixtar.
Då skulle vi snart bli luspanka.
Du gör oss panka med alla dina hattar. Vem behöver hatt i Kalifornien?
Olycksförsäkring är den billigaste sonen.
Kanske en annan gång. Det har varit en hård dag.
- Vi tar bara bilförsäkringen idag. - Som ni vill.
Då behöver jag er underskrift.
- Jag blir så uttråkad av spelet. - Har du nåt bättre för dig?
- Kan jag gå nu, far? - Vart? Med vem?
- Anne och jag ska åka rullskridskor. - Är det den där Nino Zachette?
- Om det är Zachette-grabben så... - Det är Anne. Vi ska åka rullskridskor.
Vi ska träffas på hörnet av Vermont och Franklin och jag är sen.
Uppfattat? God natt, far. - God natt, Phyllis.
Jag ber om ursäkt. God kväll, mr Neff.
Hon är en riktig liten krigare.
Om ni vill skriva under här, mr Dietrichson.
Tills nya försäkringen börjar gälla.
Jag behöver försäkring när jag kör till Palo Alto.
Han åker på sin Stanford-återträff varje år.
Får jag inte ha roligt en gång om året?
- Spelade ni football? - Vänsterguard. Var skriver jag under?
Längst ner.
Båda kopiorna, tack. De behövs till våra arkiv.
Arkiv, kopior, tre exemplar.
Tack. Jag hämtar checken på ert kontor i morgon.
- Hur mycket? - 147,50.
- Slut på försäkringsprat, mr Neff. - Verkligen.
- Ta med dig soda när du kommer upp. - Ni glömde visst er hatt i hallen.
God natt, mr Neff.
- Skrev han under? - Visst, det såg du väl?
- Kör han bil till Palo Alto? - Alltid.
Övertala honom att ta tåget.
Olycksförsäkringar har nåt som kallas dubbel ersättning.
Försäkringsbolaget betalar ut dubbelt vid vissa olyckor.
Sådana som sällan inträffar. Till exempel på tåg.
De betalar ut 100 000 istället.
Vi siktar högt, raring. Därför måste det ske på tåget.
Då får det bli tåget, Walter. Vi löper linan ut.
Hej, mr Neff. Det är jag.
- Är nåt på tok? - Jag har väntat på er.
Jag tänkte att ni kunde ge mig skjuts om ni ska åt samma håll.
- Vart ska ni? - Mot Vermont.
Hörnet av Vermont och Franklin. Med nöje, ms Dietrichson.
- Är det roligt att åka rullskridskor? - Det kvittar mig vilket.
- Ni tänker göra nåt annat? - Ja.
Det är så jobbigt hemma. Far förstår mig inte och Phyllis hatar mig.
- Därför måste jag ljuga ibland. - Ska ni inte till Vermont och Franklin?
Det är Nino Zachette jag ska träffa. Ni säger väl inget?
- Jag måste tänka på saken. - Nino har bara haft otur.
Han läste till läkare och jobbade extra på en biograf.
Han fick skulder och blev av med jobbet för han var uppkäftig.
Han är så hetlevrad. Min far tycker inte att någon duger åt sin dotter.
Förutom killen som äger Standard Oil. Men jag kan inte släppa Nino.
Det kommer att ordna sig, ms Dietrichson.
Här kan ni släppa av mig.
Nino? Här borta, Nino.
- Det här är mr Neff. - Hej, Nino.
- Namnet är Zachette. - Jag berättade om oss för mr Neff.
Varför måste han veta allt om oss? Du behöver väl inte basunera ut det?
- Var är det, Nino? Han är ju en vän. - Jag väljer mina egna vänner.
Jag gav henne bara skjuts. Ingen anledning att bli arg.
- Ska du med eller inte, Lola? - Det är klart jag ska.
Bry er inte om honom, mr Neff. Tack så mycket för skjutsen.
Nino?
En trevlig tjej och han var nog bättre än han verkade.
Jag borde inte tänka på dem alls med faderns underskrift i väskan.
Underskriften innebar att han var så gott som död.
Det var bara en tidsfråga.
Du vet mataffären i Los Feliz, Keyes? Phyllis och jag skulle mötas där.
Jag hade nästan allt planerat förutom några detaljer.
Och hon var tvungen att känna till allt.
Vi fick vara försiktiga med att synas tillsammans.
Vi kunde inte tala i telefon från hemmet eller mitt kontor.
Hon skulle åka och handla mat varje morgon.
Då kunde jag råka gå förbi och träffa henne.
- Walter, jag... - Inte så högt.
- Jag måste prata med dig. - Jag först.
Olycksförsäkringen är klar. Jag har fått hans check.
Han tror att han betalade för bilen. Checken var utställd till vårt bolag.
Du måste betala bilförsäkringen. En av bilarna står i ditt namn.
Öppna din väska.
- Kommer du åt bankfacket? - Vi har båda nycklar.
Lägg inte i försäkringsbrevet där än. Kom ihåg, du har inte sett det.
- När åker han? - Det är just det. Han ska inte åka.
Vad hände?
Kan ni ge mig ett paket barnmat? Längst upp på hyllan.
Varför ställer de alltid sånt jag vill ha högst upp?
Han ramlade och bröt benet. Han är gipsad.
- Vad gör vi nu, Walter? - Inget. Vi väntar.
- Det måste ske på tåget. - Jag orkar inte fortsätta så här.
- Vi ska inte göra nåt förhastat. - Det finns andra sätt.
Vad händer om han får reda på olycksförsäkringen?
Mycket, men allt är bättre än detta. Vi får inte tappa huvudet nu.
Det är fattningen vi tappar.
Ursäkta mig.
- Vi måste göra det på rätt sätt. - Allt väntande tar kål på mig.
Det är så svårt utan dig, Walter. Det finns liksom en mur mellan oss.
Jag måste gå, raring. Jag tänker på dig hela tiden.
Jag träffade henne inte på en vecka.
Jag försökte att inte tänka på henne.
Benfrakturen var väl ödets gudinna som bad mig att glömma alltihop.
Sen blev det den 15 juni. Du minns kanske den dagen, Keyes.
Du kom in på mitt kontor på eftermiddagen.
Hej, Keyes. Halvårsrapporten har kommit.
Du är högst på listan för andra gången. Grattis.
- Vad sägs om en drink? - Vad sägs om 50 dollar mindre i lön?
- Skulle det där vara roligt? - Jag har för hög arbetsbörda.
Jag måste skaffa mig en assistent och jag kom att tänka på dig.
- Varför jag? - Tokigt nog tror jag det passar dig.
- Jag är ju säljare. - En nasare, ryggdunkare.
Du är för duktig för att vara säljare. Ni smörar ju bara för folk.
Är det lönesänkningen? Det här jobbet kräver intelligens och integritet.
- Det är ett eftertraktat jobb. - Det är ju ett skrivsbordsjobb.
Är det så du ser det? En stol att sitta på från nio till fem?
En pappershög och fem nyvässade pennon kanske lite klottrande också.
Enligt mig är en skadereglerare som en kirurg.
Skrivbordet är ett operationsbord och pennorna skalpeller.
Pappren är inte bara skadeståndskrav. De är levande.
Fulla av drama, invecklade hopp och drömmar.
En skadereglerare är en doktor, en spårhund och...
Vem? Ett ögonblick.
Han är en doktor, spårhund, polis och domare - allt i ett.
Men du vill bara ringa på dörrar.
För några ynka dollar mer. En brud till dig.
- Walter Neff. - Det är viktigt. Har du någon med dig?
Ja, det har jag. Kan jag ringa tillbaka, Margie?
Nej, det går inte.
Han tar tåget ikväll. Hör du mig? Walter?
Jag lyssnar, Margie.
- Men du får fatta dig kort. - Doktorn har gett honom klartecken.
Det är väl underbart? Visst blir det bättre när han går på kryckor?
Ja. Det blir hundra procent bättre. Ett ögonblick, bara.
- Jag kommer till ditt kontor, Keyes. - Jag väntar. Fatta er kort.
- Fortsätt. - Kl. 22.15 från Glendale.
Samma gata och signalen är tre tut? Något annat?
Nej. Förresten...vilken färg valde du?
- Marinblått. Gipset är på vänster ben. - Det blir alldeles utmärkt.
Jag darrar som ett asplöv, men nu löper vi hela linan ut.
Jag älskar dig, Walter.
- Ursäkta mig, Keyes. - Jagar damerna dig igen?
Margie? Dricker hon ur flaskan också?
- Ska du inte stadga dig? - Du då?
- Jag var nära en gång. - Jag har ett jobb på gång.
Vi hade till och med valt kyrka. Hon hade en vit sidenklänning.
Jag var på väg till juveleraren. Men då hörde jag den lille mannen.
- Så du kollade upp henne? - Jag fick reda på en hel del.
Hon färgade håret och hade manodepressivitet i släkten.
Hon var redan gift med en biljardspelare i Baltimore...
- En slampa från en slampaktig familj. - Ja, ja...
- Hur blir det med jobbet? - Jag tror att jag tackar nej, Keyes.
Visst, men hör på det här.
Jag valde dig för att du är något mindre korkad än alla andra här.
Jag hade visst fel. Du är inte smartare, bara något längre.
Ödesgudinnan som jag nämnde lurade bakom hörnet.
Nu hade det börjat hända saker.
Det var dags att agera.
Jag behövde ett vattentät? alibi.
Jag lämnade kvar anteckningsboken på skrivbordet.
Den ingick i mitt alibi.
Nu gällde det att hålla tidsschemat. Steg för steg.
Jag kom hem vid sju och parkerade i garaget.
- Hej, mr Neff. - Hej, Charlie. Kan du tvätta bilen?
- När vill ni ha den klar? - Ingen brådska. Jag är hemma ikväll.
Jag gick upp och ringde min kollega Lou Schwanz.
Jag ringde rikssamtal som kunde registreras.
Jag sa att jag behövde tips om ett jobb jag höll på med.
Jag bytte om till en marinblå kostym. Schwartz ringde och gav mig siffrorna
Jag la en handduk och ett plåster i fickan som kunde se ut som gips.
En lapp i telefonskåpet skulle ramla ut om det ringde.
Då kunde jag se om någon hade ringt. Jag gjorde likadant med dörrklockan.
Jag tog trapporna ner så att ingen skulle se mig.
Jag promenerade till Dietrichsons hus.
Om jag tog bussen skulle det finnas vittnen.
Jag var väldigt försiktig. Jag kände doften av kaprifol.
Den var till och med starkare nattetid.
Jag öppnade garaget så tyst jag kunde.
Hon hade backat in bilen ifall han skulle sätta sig i den före henne.
Jag lade mig på golvet i bilen och väntade.
Jag tänkte på gatan där jag skulle göra det och de tre signalerna.
Tio minuter senare kom de.
Går det bra, älskling? Jag ska bara köra ut bilen.
Ta det försiktigt, älskling. Vi har gott om tid på oss.
Om du inte är försiktig kan benet bli kortare.
Då bryter jag bara det andra också.
- Är det skönt att slippa mig? - Jag är tillbaka senast på måndag.
Det här är inte rätt gata. Varför svängde du in här?
Varför gör du så där? Varför tutar du?
Ta hand om bäraren och konduktören. Håll dem borta från mig.
- Oroa dig inte. - Sätt igång direkt när tåget åker.
Sväng av motorvägen vid raffinaderiet och kör till jämvägsspåret.
- Jag kommer ihåg. - Kör inte för fort.
- Du får inte åka fast med honom där bak - Vi har gått igenom det här.
Stäng av billyktan när du svängt av. Jag hoppar så nära platsen som möjligt.
Låt tåget passera och blinka sedan med billyktan två gånger.
- San Francisco, damen? - Vagn 9, kupé nr 11. Bara min make.
Tack. Min make vill klara sig själv.
Vagn 9, kupé nr 11. Tack.
- Här är biljetten. Sköt om dig nu. - Kör försiktigt hem.
Kupé nr 11, sir. Tack.
Hejdå, älskling.
Lycka till, älskling.
Var snäll och bädda åt mig. Jag går till utsiktsvagnen och röker.
Vill ni ha en stol?
Nej tack, jag står hellre.
- Ska ni åka långt? - Palo Alto.
Jag heter Jackson och ska åka ända till Medford, Oregon.
Jag bröt armen en gång. Visst kliar det under gipset?
Jag trodde jag skulle bli tokig. Palo Alto är en trevlig stad.
- Bor ni i Stanford? - Förr.
Ni har visst glömt något. Det brukar alltid jag göra.
Mitt cigarretui. Det ligger väl kvar i kupén.
- Vill ni rulla en cigarett, mr... - Dietrichson. Nej, tack.
- Jag föredrar cigarrer. Bäraren kan... - Jag kan hämta era cigarrer.
- Vad vänligt av er. Vagn 9, kupé 11. - Vagn 9, kupé 11. Inga problem.
Nu måste vi agera snabbt. Ta hans hatt och hämta kryckorna.
Då var det klart.
Då kör vi.
Vi gick igenom vad hon skulle göra under förhöret och med försäkringen.
Jag var rädd att hon skulle bryta ihop, men hon klarade det galant.
Ingen nervositet eller ens en blinkning.
Hon släppte av mig nära mitt hem.
Vad är det, Walter? Tänker du inte kyssa mig?
Vi måste löpa hela linan ut, eller hur?
- Jag älskar dig, Walter. - Jag älskar dig, raring.
Klockan var två minuter över elva när jag gick osedd uppför trapporna.
Lapparna hade inte rört sig. Inga samtal, inga besökare.
Jag bytte kläder igen. Jag hade en sak kvar att göra.
Jag gick ner till garaget så att Charlie kunde se mig igen.
- Vill ni ha bilen? Jag är inte klar. - Ingen fara, Charlie.
Jag ska bara gå ut och äta en bit. Jag har jobbat hemma hela kvällen.
Det var det. Inget hade gått snett eller förbisetts.
Men när jag gick där fick jag känslan av att allt hade gått snett.
Det låter märkligt, men jag kunde inte höra mina egna fotsteg.
Det var en död man som gick där.
Det var mitt livs längsta natt och dagen efter stod det i tidningarna.
Folk på kontoret pratade om det och du började undersöka fallet.
Jag hade händerna i fickorna ifall de darrade.
Jag hade solglasögon så ingen skulle se mina ögon.
Jag försökte ta mig samman, men jag kände hur nerverna svek mig.
Walter. Följ med mig. Chefen vill prata med oss.
- Dietrichson-fallet. Nåt på tok? - Han är ju död.
Han var försäkrad och det kommer att kosta oss.
Vad vet vi i nuläget?
Inga medicinska åkommor. Han dog av bruten nacke.
- När är förhöret? - Familjen identifierade honom i morse.
Tågpersonalen berättade att han gick till utsiktsvagnen.
- Domen blir död genom olyckshändelse. - Vad tror polisen?
Att han ramlade av tåget. De nöjer sig med det.
Det är ju inte deras pengar. Kom nu.
Då så, mina herrar. Den juridiska bilden är klar.
Jag kanske behöver er senare. - Kom in, mr Keyes och mr Neff.
- Är det olidligt varmt, mr Keyes? - Var det ett formellt möte?
Sätt er. Några framsteg?
Jag har pratat med Jackson. Han var sist att se Dietrichson i livet.
De pratade med varann och Jackson gick för att hämta Dietrichsons cigarrer.
När han kom tillbaka var Dietrichson borta. De fick ett telegram i Santa Barbara.
Dietrichsons kropp hade hittats vid spåret nära Burbank.
Hans sekreterare kände inte till försäkringen.
Dottern minns bara att Neff var där och pratade olycksförsäkringar.
Hustrun var emot det och han skulle fundera på saken.
Sen träffade jag honom vid oljefälten där han skrev under.
- Det var just en snygg affär, Neff. - Han är den bästa försäljaren vi har.
Kunde han ha förutsett detta?
- Är vi säkra på att han föll av? - Jag förstår inte...
Inte? Vad anser då ni?
Dubbel ersättning kan stå oss dyrt. Vad är er åsikt?
- Jag har ingen åsikt alls. - Inga berömda aningar?
Det förvånar mig. Jag har en väldigt stark åsikt.
- Jag vet vad som hände Dietrichson. - Vad?
Jag vet att det inte var en olycka.
- Vad säger ni om det? - Jag?
- Det är ni som har bollen. - Bara för att man har stort kontor...
Ja? Skicka in henne.
Bara för att man har stort kontor är man inte nån idiot.
Jag har besök. Stanna kvar och se hur jag hanterar det.
Mrs Dietrichson.
Tack för att ni kom, mrs Dietrichson.
- Det här är mr Keyes och mr Neff. - Jag har träffat mr Neff.
Varsågod och sitt.
Jag beklagar sorgen och tvekade innan jag bad er komma.
- Vet ni varför ni är här? - Nej, er sekreterare bad mig komma.
Kände ni till er makes olycksförsäkring hos oss?
- Han verkade inte intresserad. - Han skrev under några dagar senare.
Den finns bland hans tillhörigheter.
Jag har inte öppnat hans bankfack än.
Det är bara några saker som vi vill fråga er om.
Rättsläkaren hävdar att det var en olycka och vi är inte helt nöjda.
Faktum är att vi inte alls är nöjda.
Uppriktigt sagt, mrs Dietrichson, så misstänker vi...självmord.
- Vill ni ha ett glas vatten? - Ja, tack.
Tack.
Var er make deprimerad eller hade han ekonomiska bekymmer?
Inga som jag känner till.
Er make tecknade olycksförsäkringen i hemlighet. Varför?
Han vill inte väcka misstankar hos familjen.
Sen reser han iväg alldeles ensam och tar sig till utsiktsvagnen.
Högst otroligt med ett gipsat ben.
Han upptäcker att han inte är ensam.
- Vad hette han, Keyes? - Jackson.
Han ber Jackson hämta cigarrer och när han väl är ensam gör han det.
Han hoppar. Som ni vet täcker inte försäkringen självmord.
- Vi kan gå till domstol... - Jag vet inte ens vad jag gör här.
Domstol är bara en möjlighet. Jag föreslår en kompromiss.
- En förlikning med en viss summa... - Jag kände inte till nåt av det här.
Ni säger olika saker och nu vill ni betala en del.
Ni vill alltså köpslå med mig. Jag ogillar era antydningar och metoder.
Jag ogillar faktiskt er också, mr Norton. Adjö, mina herrar.
Den där passningen skötte ni bra.
Men ni fumlade vid mållinjen och gjorde en otillåten manöver.
- Och nu kommer ni inte vidare. - Vi kan bevisa att det var självmord.
Jaså? Det första som slog mig var självmord.
Men den idén övergav jag snabbt.
Ni bör se över självmordsstatistiken och lära er nåt om den här branschen.
- Jag uppfostrades i den. - Vid ett skrivbord.
Har ni läst statistiken? Jag har tio volymer om bara självmord.
Indelat i ras, yrke, kön, årstid. Olika sätt: gift, vapen, drunkning.
Gift delas in i frätmedel, retmedel, gas, narkotika, alkaloider.
Hopp delas in i höga byggnader, under tåg, lastbilar, hästar, ångbåtar.
Men inte ett enda fall där personen har hoppat från bakre delen av ett tåg.
Vet ni hur fort tåget åkte? 25 km/t.
Hur kan man hoppa då och tro att man ska dö?
Nej, vi har blivit uppskörtade, och det vet ni.
Kan jag få glaset?
Kom, Walter.
Jag hyr en smoking nästa gång.
Jag kunde ha kramat dig då, Keyes.
Du var vårt enda hinder, men istället var du nästan på vår sida.
På kvällen kunde jag känna marken under fötterna igen.
Nu såg det ljust ut.
Våra 100 000 såg ut att bli lättförtjänta pengar.
Hallå? Hej, raring.
Du var jätteduktig på kontoret.
- Jag ville titta på dig hela tiden. - Jag kände samma sak.
- Var är du? - I affären nära dig.
- Kan jag komma upp? - Visst, men låt ingen se dig.
Hej, Keyes.
- Vad har du på hjärtat? - Den där killen hade ett brutet ben.
- Vad pratar du om? - Dietrichson hade olycksförsäkring.
Sen bröt han benet, men han begärde inte någon ersättning. Varför?
- Vall vill du komma? - Jag åt middag för två timmar sen.
Men den fastnade i vrångstrupen. Det är nåt misstänkt med fallet.
Han hann kanske inte anmäla det.
Han kanske inte visste att han var försäkrad.
Det kan inte stämma. Du överlämnade väl pappren?
- Fick du checken? - Visst.
- Har du nån bikarbonat? - Nej.
Den lille mannen i mig har aldrig haft fel på 26 år.
- Norton kanske hade rätt om självmord. - Nej, inte självmord.
Men inte någon olycka heller.
Han tecknade försäkring som skulle ge honom 100 000 om han dog på tåget.
Två veckor senare ramlar han ner från nån fånig utsiktsvagn.
Vet du vad sannolikheten är? En på flera miljarder.
Lägg sen till ett brutet ben. Saker är inte som de verkar.
- Någon har försökt lura oss. - Hur då?
- Mord? - Har du ingen pepparmint?
- Nej. Sodavatten? - Nej.
- Vem misstänker du? - Jag misstänker alltid förmånstagaren.
- Frun? - Hon som verkade vara helt ovetande.
- Hon var ju inte ens på tåget. - Jag vet inte vem som gjorde det...
...men någon var det.
Jag måste till apoteket. Det känns som en betongklump i magen.
- God natt, Walter. - God natt.
Vi ses på kontoret i morgon.
Jag skulle vilja förhöra henne ikväll, men Norton har ju sina regler.
Jag hade bussat polisen på henne och de hade tvingat ur henne sanningen.
- Du har ju inga bevis, Keyes. - Bara 26 års erfarenhet.
Och den här klumpen jag har i magen.
Kan du tända åt mig?
- God natt, Keyes. - Vi ses, Walter.
- Hur mycket vet han? - Han har bara sina nedrans aningar.
- Han kan väl inte bevisa nåt? - Inte om vi slutar träffas ett tag.
- Hur länge? - Keyes släpper inte saker så lätt.
Han kommer utreda fallet och låta någon skugga dig.
- Är du rädd, raring? - Ja, men inte för Keyes.
För oss. Vi gjorde ju det här så vi skulle kunna vara tillsammans.
- Vad pratar du om? - Du bryr dig inte ifall vi inte ses.
Håll truten, raring.
God middag, det här är Pacific All Risk.
- Hej, mr Neff. - Hej.
- Lola Dietrichson. Minns ni inte? - Givetvis.
Skulle vi kunna talas vid ostört ett ögonblick?
Följ med in på mitt kontor.
- Har det med olyckan att göra? - Ja, det gäller min fars död.
Jag beklagar verkligen, ms Dietrichson.
- Kan vi låna kontoret ett tag, Lou? - Visst, Walter.
Se på mig, mr Neff. Jag är inte hysterisk och gråter inte.
Men jag har en otäck känsla av att något inte stämmer.
Jag hade samma känsla när mor dog.
Vi hade en stuga i Lake Arrowhead. Det var sex år sen och det var kallt.
Mamma hade lunginflammation och en sjuksyster var med.
Det var bara vi tre i stugan. En natt gick jag in i hennes rum.
Hon hade hög feber. Sängkläderna låg på golvet och fönstren var öppna.
Sköterskan var inte där. Jag hjälpte mor när jag hörde dörren öppnas.
Sköterskan stod där och hon hade en blick som jag aldrig glömmer.
Två dagar senare var min mor död.
- Vet ni vem sköterskan var? - Nej.
Phyllis. Jag försökte tala med far, men han vägrade lyssna.
Sex månader senare var de gifta. Jag försökte intala mig att jag hade fel.
Nu händer allt igen. Nu har det hänt min far också.
Er far ramlade ju av tåget.
Två dagar innan stod Phyllis framför spegeln och provade en svan slöja.
Hon ville se hur hon skulle te sig som änka.
Ni är i chock. Är det inte inbillning?
Jag såg hennes blick i spegeln. Det var samma blick som när mor dog.
Ni gillar visst inte er styvmor.
Hon gjorde det för pengar. Men ni tänker väl inte betala henne?
Den här gången ska hon inte lyckas. Jag ska berätta allt jag vet.
- Se upp med vad ni säger. - Jag är inte rädd!
Jag ber om ursäkt.
Jag menade inte att bete mig illa.
- Har ni berättat det här för nån annan? - Nej.
- Er styvmor? - Självklalt inte. Jag har flyttat.
- Jag bor inte hemma längre. - Och er pojkvän Zachette?
Jag träffar inte honom längre. Vi grälade.
- Var bor ni nu? - I en lägenhet i Hollywood.
Ni sitter alltså bara och stirrar in i väggen?
Ja, mr Neff.
Jag tog med Lola på en restaurang där ingen kände igen oss.
Jag ville muntra upp henne. Dagen efter åkte vi till stranden.
Hon började slappna av lite.
Jag ville försäkra mig om att hon inte berättade om Phyllis för någon.
Jag kunde inte prata med Phyllis. Du vakade över henne som en hök.
På måndagen ville du prata med mig, Keyes.
Jag undrade om det gällde Lola. Men det var värre än så.
Utanför din dörr satt mannen som jag absolut inte ville träffa.
- Kom in, Walter. - Hej, Keyes.
Vi har känt varann länge och jag vill vara helt uppriktig.
Jag är ett geni, Walter. Det här Dietrichson-fallet...
Det handlar om mord. Och ett tvättäkta sådant.
Smart, klurigt, nästan perfekt, men jag tror jag har listat ut det.
Jag har knutit ihop det och satt rosa snören runt paketet.
Vet du vad? Dietrichson befann sig aldrig på tåget!
Inte?
Man kan inte vara säker på att någon som kastas av i 25 km/t dör.
Man kan bara vara säker om han är död innan.
Antingen dör han på tåget eller någon annanstans och placeras sen på spåret.
- Jag föredrar det andra alternativet. - Nu hänger jag inte med, Keyes.
Hör på mig, Walter. Frugan och någon annan dödar honom.
Denna någon utger sig för att vara Dietrichson och hoppar av tåget.
Sen lägger de kroppen på spåret där tåget har passerat.
Det är natt, få människor ombord. De har kryckorna att fokusera på.
- De tittar egentligen inte på honom. - Är det inte lite för genomtänkt?
Det stämmer som hand i handske. Vad har vi för bevis?
Den ende som såg Dietrichson ordentligt sitter här ute.
Jag såg till att han åkte hit från Oregon.
Kom in, mr Jackson.
- Inga dåliga cigarrer. - Två för 25 cent.
- Har ni tittat på fotona? - Ja, mycket noggrant.
- Har ni bestämt er? - Folk från Medford tar god tid på sig.
- Det här är inte Medford. - Är det foton på mr Dietrichson?
Då är mitt svar nej. Det är inte mannen som var på tåget.
- Är ni säker? - Jag är från Medford.
- Jag säger bara det jag menar. - Där ser du, Walter.
- Det här är vär säljare mr Neff. - Trevligt att träffas, mr Neff.
Sätt er, mr Jackson. Hur skulle ni beskriva mannen ni såg?
Jag är ganska säker på att han var 10 till 15 år yngre än mannen på fotot.
- Dietrichson var väl runt 50? - 51 enligt försäkringen.
Mannen jag såg var inte 51 år. Det var förstås ganska mörkt där ute.
Han vände mig ryggen. Men jag är ändå säker.
Det här är förstås hemligstämplat. Vi kanske behöver er som vittne igen.
Jag står till ert förfogande. Så länge ni betalar mina omkostnader.
Koppla mig till kassören.
Keyes här. Jag skickar ner en man som har ett representationskonto.
Vi körde hit honom från Oregon. Han hjälper oss i Dietrichson-fallet.
- Har ni varit i Oregon, mr Neff? - Nej, tyvärr.
Vänta. Fiskar ni forell? Jag kanske såg er i Klamath Falls.
- Jag fiskar inte. - Jaså, mr Neff. Neff...
Det är namnet! Familjen Neff i Corvallis. Han är känd bilhandlare.
Gå till kassören, mr Jackson. Rum 27 på våning 11.
- Han betalar resan hem ikväll. - Ikväll? Imorgon passar bättre.
Det finns en duktig kiropraktor jag skulle vilja besöka först.
Sätt bara inte upp det på notan.
- Adjö. Det har varit ett rent nöje. - Adjö.
Där ser du, Walter. Historien börjar uppdagas.
Det perfekta mordet finns inte, särskilt när flera är inblandade.
Mrs Dietrichson är misstänkt och snart vet vi vem den andre är.
Förr eller senare måste de träffas.
Vare sig det handlar om kärlek eller hat.
De tror de går säkra när de är två, men det gör det dubbelt så farligt.
De har begått ett mord och nu finns ingen återvändo.
Nu måste de köra på och sista anhalten blir säkert kyrkogården.
Här är hennes anmälan. Den ska hon få igen flerfaldigt.
Låt henne stämma oss. Jag är redo för dem båda två.
De kommer att gräva sina egna gravar.
Mrs Dietrichson. Det här Jerry's Market.
Vi har fått den engelska tvålen ni beställde. Kommer ni in idag?
Tack, mrs Dietrichson.
- Hej, Walter. - Kom hit.
- Är nåt på tok? - Allt är på tok!
Keyes tänker avslå din anmälan. Han väntar på att du ska stämma.
- Vad kan han göra för att hindra mig? - Massvis.
Han vet att det var nån annan på tåget och kan bevisa det.
- Avslår han ansökan måste jag stämma. - I rätten kommer mycket att avslöjas.
Till exempel om mr Dietrichsons första fru.
- Vad är det med henne? - Sättet hon dog på. Och din sorgslöja.
- Du har förstås träffat Lola. - Jag vill få henne att inte skvallra.
- Hon bara spelar ledsen, den lilla... - Vi ska inte göra nån anmälan.
Har hon fått dig att känna skuld?
- Det handlar om våra liv nu. - På grund av Keyes? Mig lurar du inte.
Du är rädd att Lola ska få reda på vad som hände.
Blanda inte in henne i det här.
- Lämna mig inte utanför. - Vi kan inte genomföra det nu.
Det måste vi. Det svåraste är över. Vi får inte vekna nu.
- Vi måste hålla ihop. - Se upp.
Jag hatade honom, men tänkte inte göra nåt förrän jag träffade dig.
- Det var du som planerade allt. - Och jag såg till att han dog.
- Är det vad du menar? - Ingen får dra sig ur nu.
Vi gör det här tillsammans. Vi sa att vi skulle löpa hela linan ut.
Visst minns jag det. Jag minns även vad du sa, Keyes.
Man måste köra på till sista anhalten.
Kyrkogården.
Sen tänkte jag på vad kyrkogårdar är till för. Döda människor.
Det var nog första gången jag tänkte på Phyllis på det sättet.
Hur det skulle vara om hon var död.
Jag träffade Lola fyra gånger till.
En kväll åkte vi upp bland bergen i Hollywood.
Det låter märkligt, men jag kunde slappna av tillsammans med henne.
Varför gråter du?
- Tänker du inte berätta? - Det är klart jag ska.
Det är bara dig jag kan prata med. Det gäller Nino.
- Zachette? - Han och Phyllis dödade min far.
- Han hjälpte henne genomföra det. - Hur vet du det?
Han har varit i huset varje kväll. Det var han och Phyllis hela tiden.
Han kanske bara träffade mig som förevändning. På mordkvällen...
Han skulle ha hämtat mig efter en föreläsning, men kom aldrig.
Han sa att han var sjuk. Sjuk!
Han kunde inte hämta mig för min fars tåg avgick då.
Det kanske bara är tokerier. Jag kanske bara inbillar mig.
- Du inbillar dig nog bara. - Jag hoppas det.
För jag älskar honom fortfarande.
Zachefie. Phyllis och Zachefie.
Vad gjorde han vid hennes hus? Det förstod jag inte.
Jag fick det inte riktigt att stämma.
Men det blev ännu mer invecklat dagen efter.
Du sprang på mig i lobbyn.
Vänta lite, Walter.
- Hej, Keyes. - Håll i hatten nu.
- Varför? - Nya bevis i Dietrichson-fallet.
- Vad menar du? - Killen dök upp.
- Vilken kille? - Han som hjälpte henne göra det.
Hon har stämt oss, men det gör inget.
Jag tänker mosa dem i rätten. Jag bjuder på ett glas, Walter.
Nej, tack. Jag har en träff.
Margie. Hon dricker väl fortfarande ur flaskan.
Man får tändstickor när man köper cigarrer.
Jag gillar dem inte. De exploderar alltid i fickan. Hej då, Walter.
Jag var livrädd. Du kanske lekte katt-och-råtta med mig.
Du kanske visste att det var jag. Jag ville få ett svar.
Jag visste var jag skulle leta. På ditt kontor.
Till mr Norton angående Dietrichson-fallet.
Jag finner det inte nödvändigt att bevaka mr Neff.
Under mordkvällen befann han sig hemma från kl. 19.15 och framåt.
Jag har känt Neff i elva år och går i god för honom.
Ingen kontakt har bevisats mellan mr Neff och mrs Dietrichson.
Däremot har hon haft kontakt med en annan man.
Denne man har besökt mrs Dietrichson den 9, 10, 11, 12, 13 juli.
Mannen är Nino Zachette, f.d. läkarstuderande, 28 år.
Hans adress är Lilac Court Apartments på North La Brea Avenue.
Mr Zachettes alibi under mordkvällen går inte att bestyrka.
En mera detaljerad rapport är på gång. Vi har redan tillräckligt med bevis-
-mot Zachette och mrs Dietrichson.
Vi bör nu lämna över fallet till distriktsåklagaren. Hälsningar Keyes.
Phyllis, det är Walter. Jag måste träffa dig ikväll.
Det måste ske ikväll. Vad sägs om klockan elva?
Oroa dig inte för Keyes. Lämna dörren öppen och släck ljusen.
Ingen bevakar huset längre.
Det är bara för grannarnas skull. Oroa dig inte för Keyes.
Vi ses klockan elva. Visst. Hejdå, raring.
Jag behöver väl inte tala om vad mina planer var.
För första gången såg jag min chans att reda upp den här röran.
Det var vad jag trodde.
Men jag visste inte att hon hade egna planer.
Här inne, Walter.
Hej, raring.
- Någon annan i huset? - Nej. Hur så?
- Var kommer musiken ifrån? - En radio längre ner på gatan.
Det är som första gången jag var här. Vi pratade om bilförsäkringar.
Men du tänkte på mord. Jag tänkte på din fotlänk.
- Vad tänker du på nu? - Jag kom bara för att säga adjö.
Adjö? Vart ska du?
Det är du som är på väg. Jag hoppar av den här färden.
- Sluta vara lustig och tala klarspråk. - Visst.
Min väns teori är att när två personer begår mord är det som en färd.
De är fast tillsammans och kan bara hoppa av vid slutstationen.
- Det är kyrkogården. - Han kanske har rätt.
Det kan du lita på. Två personer är på väg dit.
Men jag är inte en av dem. En annan kille slutför färden åt mig.
En bekant till dig. En viss mr Zachette.
Du lurade in mig i det här bara för att jag kunde försäkringar.
Det har varit du och Zachette hela tiden.
Det spelar ingen roll om det är sant eller inte.
Keyes tror att Zachette är den skyldige.
- Han kommer att sätta dit honom rejält. - Och vad händer mig?
Var inte fånig, raring.
Vad tror du? Du hjälpte väl honom med mordet?
Keyes tror det och det duger för mig.
Det kanske inte duger för mig. Jag kanske hellre berättar allt.
Folk som ligger under jord kan inte prata, raring.
För dig får de väl gärna sätta dit Zachette?
Det är precis vad som kommer att hända.
Han kommer hit om ungefär 15 minuter med polisen i hälarna.
Det måste ske innan det blir rättegång och Lola hinner säga nåt.
Jag kanske lockade hit Zachette så vi kan ta pengarna och sticka.
Han kom hit och frågade efter Lola. Han är en riktig galning, hetlevrad.
Jag fick honom att tro att hon träffade nån annan.
- Du vet väl vad han hade gjort sen? - Ja. Du är bra genomrutten.
Vi är båda genomruttna.
Du såg till att jag mördade din man, sen skulle Zachette ta hand om Lola.
Han kanske skulle ta hand om mig också. Sen skulle nån annan fimpa Zachette.
- Är det så du tänker, raring? - Har du någon bättre plan?
Jag gillar inte musiken längre. Gör det nåt om jag stänger fönstret?
Bättre än så kan du, raring. Försök igen.
Jag kanske ska stå lite närmare.
Så här? Tror du att du klarar det nu?
Varför sköt du inte igen?
Är det för att du är kär i mig?
Nej, jag älskar varken dig eller nån annan.
Jag är genomrutten, precis som du sa. Jag utnyttjade dig bara.
Fram till alldeles nyss när jag inte kunde avfyra andra skottet.
Jag trodde inte det var möjligt.
- Det där går jag inte på, raring. - Håll mig bara hårt.
Hejdå, raring.
Zachette.
Kom hit.
Kom hit, sa jag!
- Namnet var Neff. - Jaså. Vad vill du?
Jag vill ge dig en present. Den här fina femcentaren.
- Vad vill du? - Att du ringer ett samtal från affären.
Numret är Granite 0-3-8-6. Fråga efter Lola Dietrichson.
Hon är inte värd fem cent. Jag vill träffa henne öga mot öga.
- Hon vill att du ringer. - Hon vill inte veta av mig.
Jag vet vem som sa det, men Lola har alltid älskat dig.
Fråga mig inte varför. Här, Granite 0-3-8-6. Ring henne.
Gå nu.
Klockan är nästa 04.30 nu. Jag fryser.
Jag undrar om hon ligger ensam i huset eller om de har hittat henne.
Jag undrar över många saker, men det spelar inte längre nån roll.
Jag vill att du gör mig en tjänst, Keyes.
Jag vill att du berättar för Lola. Nu innan allt kommer ut.
Jag vill att du tar hand om henne och Zachette...
...så han inte råkar allt för illa ut.
Hej, Keyes.
Värst vad du var morgonpigg.
Jag undrade just när du skulle komma hit.
- Väckte den lille mannen dig? - Det var vaktmästaren.
- Du har visst lämnat blod efter dig. - Det förvånar mig inte.
Jag ville berätta om Dietrichson-fallet.
Jag har förstått det.
- Hur länge har du stått där? - Tillräckligt länge.
Det är en märklig historia som tog sig en egendomlig vändning.
- Man kan inte lista ut allt, Walter. - Det stämmer nog.
Nu är det väl dags för det stora talet. Det med alla fina ord.
- Låt höra, Keyes. - Walter...
- Det är över för dig. - Tack för att du höll talet kort.
Jag ringer efter doktorn.
Så de kan plåstra om mig och jag kommer på fötter igen?
Så jag med egen kraft kan gå in i gaskammaren i San Quentin?
- Något i den stilen. - Jag har ett annat förslag.
Låt oss säga att du går hem och inte hittar bevisen förrän i morgon.
Sen kan du agera hur du vill. Kan du göra det för mig, Keyes?
- Varför? - Jag behöver 4 timmar på mig.
- Du ska inte gå nånstans. - Jag tänker ta mig över gränsen.
- Du har inte en chans. - Det är värt ett försök.
- Du klarar dig inte till gränsen. - Vänta bara och se.
- Du klarar dig inte ens till hissen. - Hej då, Keyes.
Hallå? Skicka en ambulans till Pacific-huset på Olive Street.
Ja, det är ett polisärende.
- Hur mår du, Walter? - Bara bra.
Men någon flyttade hissen för långt bort.
Ambulansen är på väg.
Vet du varför du inte kunde lösa fallet?
Killen du letade efter var för nära.
- På andra sidan skrivbordet. - Han stod närmare än så, Walter.
Jag gillar dig också.